Я люблю тебе, Чорногоріє!
![Я люблю тебе, Чорногоріє!](/images/blog/ya-lyublyu-tebya-chernogoriya.jpg#joomlaImage://local-images/blog/ya-lyublyu-tebya-chernogoriya.jpg?width=420&height=340)
Найбільше нам запам'ятовується вперше. Перший друг, перший політ, перша перемога… Я маю найяскравіші спогади про Чорногорію — перші місяці роботи та життя тут. Саме про них я розповім вам. І про те, що мене вразило тоді. Всім, хто збирається до Чорногорії вперше, присвячується та рекомендується :-)
Як зараз пам'ятаю ці гори... Гори, які підступають до моря настільки близько, що здається задавлять, не залишать місця смужці рівнини і маленьким будиночкам, що притулилися біля їхнього підніжжя. Сам пейзаж вражав, заворожував, ця краса не містилася у моїй свідомості. Дивилася-дивилася на все довкола і не могла ввібрати цю красу. Хотілося прокидатися рано і бігти надвір, засипати пізно, витрачати час на сон зовсім не хотілося. Я жила у Будві. І це місто стало моїм назавжди. Щомиті я відчувала, що живу в раю. Кожну мить. Здавалося, що це сон і він зникне, але не зникав :-)
Балканці (чорногірці, серби, боснійці) — тішили добродушністю, чуйністю, дружелюбністю, комунікабельністю. За місяць з'явилося стільки знайомих, як за роки до Чорногорії. Декілька з них стали справжніми друзями, такими друзями, з якими життя не зламає. Про мене дбали і допомагали практично малознайомі на той момент люди. У балканцях мене вразило життєлюбство та життєрадісність. Та життєва пристрасть, вогонь, що притягує до себе, як магніт.
Смішні слова, назви страв. Що я тоді їла? «Яйє на око» - яєчня глазуна (пробувати обов'язково!). Чавапи, фаршировані сиром - ням-ням, смакоти.
Виноооооо! Чорногорські вина, Вранац та Крстач, це - напій богів.
А місцеві пекари — це зло для всіх жінок:-) Хліб такий, що можна їсти буханцями, батонами, булками і не зупинитися. І якби там випікали лише хліб! Але ж ні! Є і пити, і калачі, і прої…
А безпека! Ми гуляли ночі безперервно. Будь-коли - все спокійно. Через все місто вночі повертаєшся додому завжди спокійно. Я так розслабилася, що йдучи з дому, часто не зачиняла двері. Це - правда.
Писати можна нескінченно. Моя розповідь ідеалістична. Але я справді жила в раю. Це - моя правда про Чорногорію. Цей період назавжди зі мною!